Mă numesc Melinda Gordon.
Tocmai m-am măritat,
tocmai m-am mutat într-un orăşel,
tocmai am deschis un magazin de antichităţi.
Aş putea fi ca şi tine.
Cu excepţia faptului că, de când eram mică,
am aflat că pot vorbi cu morţii.
E în regulă, dragă.
"Spirite legate de pământ", aşa le numea bunica,
cele ce nu au trecut încă dincolo, pentru că mai au probleme nerezolvate cu cei vii.
Şi vin la mine să-mi ceară ajutorul.
Pentru a-ţi spune povestea mea,
trebuie să ţi-o spun pe a lor.
Astăzi,
la 25 de ani dupa ce judecătorul Merrick a depus jurământul,
ne aflăm aici pentru a inaugura acest tribunal în onoarea lui.
Calităţile sale nepreţuite merită cu prisosinţă tot respectul nostru.
Cum de n-am auzit niciodată de el?
Poate că ar trebui să fii dată în judecată mai des.
- Amuzant, ce să zic!... - Mda.
Drept, imparţial, lipsit de prejudecăţi,
un om al înţelepciunii si cunoaşterii...
I-am văzut de câteva ori numele in ziar. A donat mulţi bani în scopuri caritabile.
Iar acum aş dori să vă ridicaţi împreună cu mine...
În acest moment de maximă însemnătate...
pentru a-l onora pe acest om de seamă.
Poate că ar fi trebuit să dea ceva bani şi pentru o nouă culoare a uniformelor.
Melinda!
Stop!
Ne poţi vedea?
Traducere şi adaptare: starpulse -- the man and his words --
GHOST WHISPERER - SEZONUL 1 Episodul 19 - "Condemned to Repeat"
- Mare noroc că ai ajuns la timp! - Mare noroc că trăieşte!
M-am gândit că ar putea fi un atac de cord sau un infarct, dar
să nu apară nimic la examenul medical?
Nici nu va apărea...
Ce ai văzut?
Un bărbat,
în jur de 40 şi mânios.
Foarte înfuriat. Parcă încerca să stoarcă vlaga din judecător.
Păi, aproape a reuşit.
Mda, cu siguranţă se schimbă lucrurile pe-acolo...
Te-am auzit...
Ce ai simţit?
M-am simţit ca şi cum eram aproape asfixiată ori
sufocată.
Nu ştiu. Sunt tot mai multe spirite acolo şi tot mai periculoase,
şi capătă tot mai multă putere de a răni oamenii.
Poate chiar de a-i ucide.
Poate că asta se întâmplă dintotdeauna. Doar că acum tu vezi mai mult.
Nu prea cred.
Bună, domnule Slade!
Bună!
S-a profitat de mine! Optşpe' ani am muncit aici. Şi cu ce m-am ales? Cu nimic!
Nici un pic de respect! Şi uită-te la mine când îţi vorbesc, tâmpitule!
Bă! Am crescut în oraşul ăsta!
Aveam un viitor. Aveam o familie.
Aveam un fiu.
Nu crezi că aş vrea să fiu cu familia mea? Iar el mi-a luat totul!
Nu meriţi asta, judecătorule Merrick!
N-ai să apuci să te bucuri de această dedicaţie!
Niciodată! Niciodată! Niciodată!
Şi de ce era la magazinul de feronerie?
Mike redecorează. Uneori chestia asta poate să agite spiritele :)
Îţi aminteşti că voiam să punem nişte rafturi noi în spate?
Mai bine nu.
Ascultă la mine!
Am pierdut totul! Asta-i dreptate?
Unde-i dreptatea mea, hă?! Mie cine-mi face dreptate?!
Mă-ntorc imediat.
Voi doi!
Voi doi! Credeţi că sunteţi prieteni?
Asta a fost cool.
Ţie ţi s-ar face dreptate, nu-i aşa?!
Ştii de ce? Pen' că eşti alb!
Iar tu, tu nu primeşti nimic!
Nicio dreptate pentru tine, băiete! Nicio dreptate pentru tine!
- Dreptate pentru ce? - Poftim?
Te pot ajuta.
Aşteaptă. Aşteaptă, nu pleca.
Prea târziu să mă ajuţi!
Pentru ca magazinul meu să facă faţă competiţiei cu hypermarket-urile,
trebuie să fac un upgrade, ştii?
- Să-i dau un luciu nou. - Masa dvs. e gata.
Să vând nişte lucruri greu-de-găsit.
Ştii, servicii personalizate...
toată gama.
Şi, cum merge construcţia? Ceva probleme?
Desigur, toate costă de două ori mai mult decât mi-a zis iniţial furnizorul.
Nu la asta m-am referit. Adică, am vrut să zic...
zgomote, lucruri care se mişcă, curenţi de aer rece.
- Chestii care se zbânţuie noaptea? - A decedat cineva acolo?
Ştiai despre asta?
Nu, nu chiar.
Doar încerc să aflu totul despre acest oraş, bune şi rele.
Mda, pe vremea când magazinul era al lu' tata. '74 sau '75.
Da, unul dintre angajaţi a fost omorât.
În magazin?
Nu, nu cred. De ce?
Crezi că sunt fantome sau alte chestii?
Nu. Am doar o curiozitate... foarte morbidă.
Ai observat cât de frenetic ies oamenii la cumpărături pe o ploaie torenţială,
dar la primul bubuit de tunet o iau la goană acasă, precum gândacii?
Hmm. Gândaci. Ce imagine încântătoare!
Îmi place.
Dar unde-i ploaia, apropo?
Tună şi fulgeră de vreo două ore şi nici un nor pe cer.
Uite, l-am găsit.
Ely Fisher a atacat un coleg de muncă alb, Link Hofstadter, când acesta l-a insultat.
Probabil a fost o insultă serioasă.
Apoi Link l-a omorât, însă nu a fost pus sub acuzare.
Oare de ce mi se pare tocmai pe dos?
Se spune că oraşul duduia de rasism.
Crezi?
Păi, ce?! A fost acum aproape 30 de ani.
E greu de imaginat că oamenii încă gândesc astfel, în special aici.
Ţi-am povestit vreodată păţania cu vodca?
Nu.
Eram într-un magazin de băuturi, căutând o stică de vin bun,
dar nu aveau cine ştie ce. Aşa că mă îndreptam spre uşă,
în spatele unei blonde drăguţe şi sună alarma.
Iar paznicul aproape s-a năpustit asupra mea.
Au crezut că ai şutit-o?
Blonda a pus o sticlă de vodcă sub haină.
Dar nu ştia că are un senzor...
în fine, eu am fost cea luată la ochi.
Nu credeam că încă se mai întâmplă chestii din astea, mai ales la oraş.
Nu era în oraş.
Melinda, era chiar aici, în Grandview.
Tu vezi lucruri pe care eu nu le văd
şi vice-versa.
Da, dar majoritatea oamenilor din acest oraş nu sunt aşa.
Păi, nu-i cunosc pe toţi.
Şi nici în 1975 nu ştiam pe niciunul.
Ce mai scrie acolo?
Ely a avut o soţie şi un fiu.
Aşteaptă!
Judecătorul Merrick.
Mda, el a fost procurorul. Tot el a fost cel care
care nu l-a pus sub acuzare pe Link.
Şi de ce s-a întors Ely tocmai acum?
Cred că nu este prea fericit de onoarea ce i se face lui Merrick.
Sunt gata să fac şi eu chestia cu "goana şi gândacii".
- Ne vedem mâine. - Distracţie plăcută. - Mersi, pa!
- Sincer, ia şi mănâncă! - Nu, te aştept.
Lasagna.
Oricum, e mai bună reîncălzită.
Ajung acasă într-o oră.
Ai un glas ciudat. Care-i faza?
Îţi explic mai târziu.
Uite, vremea-i nasoală. Chiar trebuie să mergi la judecătorul ăla?
Mda, aşa cred.
Ascultă, cunoşti pe cineva de la tribunal
care ar putea şti unde s-a mutat Fisher după ce a murit Ely?
- Păi, depinde. - Depinde de ce?
Dacă într-adevăr vii acasă într-o oră.
9:02. Potriveşte-ţi ceasul.
Potrivit.
Ai grijă cum conduci, iubito.
Pa.
Opreşte-te!
- Mulţumesc. - Vin să vă văd mai târziu.
Asistenta a spus că va veni cineva să repare monitorul. Pot aştepta.
De două ori scăpat ca prin urechile acului. Într-o singură săptămână.
Începe să devină un obicei.
Mai pot să vă ajut cu ceva?
Cred că a-mi salva viaţa e de ajuns pentru seara asta.
Ai fost la ceremonie, nu-i aşa?
Să sun pe cineva din partea ta?
Nu. Soţia mea a decedat acum câţiva ani.
Nu mi-am mai văzut fratele de ani buni.
Acum, dacă aş muri...
Sunt sigur că ar fi câţiva oameni fericiţi să răspundă la acel telefon.
Oameni pe care i-ai trimis în închisoare?
Majoritatea sunt încă acolo.
Sentinţele mele se înfig bine.
Am fost mândru de asta.
Ely Fisher?
Poftim?
A murit în 1975. Erai procuror pe atunci.
1975?
Drăguţă, abia dacă îmi amintesc ce am avut la micul dejun, d-apăi de-acum 30 de ani...
Poate o să-ţi pară straniu, dar cred că ai putea fi în pericol.
Te rog.
Singurul pericol care mă paşte e colesterolul.
Şi...
mă simt puţin obosit acum.
Bineînţeles.
Poate mă întorc altă dată.
Domnule Merrick, vă simţiţi bine?
Mă simt bine.
Pe tatăl tău l-a chemat Ely Fisher.
A lucrat la magazinul de feronerie din Grandview.
- Cine întreabă? - Numele meu este Melinda Gordon.
De unde ai numărul ăsta, cucoană?
Tată, ai spus că...
- Aşteaptă un pic! - O secundă, amice.
Soţul meu lucrează în serviciul public şi a căutat prin dosarele de la tribunal.
Tribunal?
Mda. Fac o documentare
şi mă întrebam dacă putem sta de vorbă. Aş putea veni eu în Martinsville.
Ce vrei de fapt, cucoană?
- Tati, hai. - Taci, Jameel.
Walter Merrick. Îl cunoşti?
Mda, îl cunosc pe Merrick.
El a omorât-o pe mama când aveam 7 ani.
Mama ta...
Îmi pare rău. Ştiam doar de tatăl tău că a murit.
Tata nu doar a murit.
Tata a fost omorât.
Nu-mi vine să cred.
Îmi pierd tatăl, apoi mama, iar judecătorul Merrick primeşte o clădire cu numele lui.
Ce tot spun?
Bineînţeles că îmi vine să cred.
Ai spus că ţi-a ucis mama. Cum?
Nici nu ştiu cine eşti...
ori ce vrei?
De ce ţi-aş spune ceva?
Păi ai venit până aici, nu-i aşa?
Am venit în vizită la mătuşa mea, Rose.
Ştii, eu cred că în povestea asta e mai mult decât s-a scris în ziar.
Un alb mi-a omorât tatăl şi a scăpat basma curată.
Asta e toată povestea.
Haide, tată. Să mergem.
uite, îmi pare rău,
bine? N-am vrut să...
te supăr pe tine ori pe tatăl tău.
Eu doar vreau să vă ajut, pe amândoi.
Să ne ajuţi?
Cum ai de gând să-l ajuţi pe el?
Vino încoace.
Uite, vezi magazinul ăla?
Acolo a lucrat bunicul tău.
Vezi aleea aceea?
Acolo a murit.
Bunicul tău a lucrat în acel magazin de feronerie timp de 18 ani.
Iar domnul Slade l-a angajat pe nenorocitul ăla de Link Hofstadter.
Nu permit să fiu tratat astfel, de către nimeni.
Ely. Ely, aşteaptă. Este singura modalitate corectă.
Cu tot respectul, domnule Slade, dar eu am venit la timp la muncă de 18 ani.
Niciodată nu m-am îmbolnăvit măcar o zi.
Iar dvs. îi daţi din start cu un dolar în plus pe oră decât mie?
Cum e asta corect?
Crezi că aş lucra pentru mai puţin decât un "colorat"?
Tatăl lui, îi sunt dator.
Da, sigur, cunosc.
Fiecare de pe-aici îi este dator cu ceva lui Hofstadter.
Ăsta nu ştie măcar diferenţa dintre un abajur şi o dulie.
Hei! Ai grijă cum vorbeşti, băiete!
Şi în acea noapte...
în acea noapte,
Link l-a aşteptat,
a sărit pe el şi l-a omorât cu sânge rece.
Tată, mâna.
Link a spus că a fost auto-apărare.
- Iar ziarele, au scris... - Hofstadter sunt proprietarii ziarelor.
Şi deţin jumătate din ipotecile proprietăţilor din Grandview.
Dar n-a fost nici un martor ocular.
Am auzit că a fost un martor,
iar clanul Hofstadter l-a plătit, oricine ar fi fost.
Există vreo dovadă?
Chiar Merrick a spus asta,
omul al cărui nume se află pe acea placă de onoare.
Fugiţi!
Eram cam de vârsta lui Jameel.
Iar mamei nu i-a venit să creadă că Merrick nu îl va pune sub acuzare.
Mama nu s-a lăsat cu una, cu două.
A vrut dreptate.
Dar Merrick i-a spus că nu a fost niciun martor
şi că a fost cuvântul lui Link împotriva cuvântului ei.
Dar ea ştia.
Soţul tău l-a ameninţat cu moartea pe Link.
A fost un martor!
Ea ştia că tatăl meu nu ar face rău nimănui.
A fost auto-apărare.
Măcar pune-l faţă în faţă cu un juriu. Lasă-i pe ei să decidă.
Mama a murit în acea zi.
Au spus că a fost atac de cord. Şi cred că au avut dreptate.
Pen' că i-a crăpat inima de supărare în acea zi.
Este
o imagine oribilă pentru un copil de numai 7 anişori.
Crezi că am nevoie de compasiunea ta?
Ştii ce s-a mai întâmplat cu Link?
Mda, l-am urmărit îndeaproape pe ticălos.
S-a îmbolnăvit acum vreo doi ani şi a murit...
în confortul locuinţei lui...
înconjurat de soţie şi copii.
Plecaţi de-aici!
Haide!
Ştii ce e straniu? Ely nu s-a arătat astăzi.
Poate că a plecat.
Asta-mi place la tine: mereu optimist.
Stând în acel scuar, puteai vedea mânia lui Ely pe chipul fiului său.
Fac aceeaşi faţă când sunt furioşi...
adică mai tot timpul.
Păi, taică-său a fost omorât,
probabil din ură.
Nu s-a făcut nimic.
Asta
m-ar înfuria şi pe mine.
Am înţeles. Doar că...
e atât de trist să vezi un băieţel aşa de furios,
această ură transmisă de la tată la fiu.
Aşa e lumea, iubito.
Aşa a fost dintotdeauna.
Ştii, poate dacă i-aş putea pune faţă-n faţă,
judecătorul să-i spună lui Randall ce s-a întâmplat şi să rupă ciclul.
Sigur.
Şi apoi ar putea să iniţieze mici discuţii plictisitoare despre problema Fâşiei Gaza.
Eu vorbesc serios.
Există un motiv pentru care sunt băgată în vieţile acestor oameni.
Ştiu, ştiu.
unele lucruri sunt mai presus de puterea ta de a ajuta,
mai presus de puterea oricui.
Unii oameni,
nu fac altceva decât să ţină în ei toată această mânie.
N-am să ştiu până n-am să încerc.
Aşteaptă.
Adică, acum?
Mda. Oricum n-aveam somn.
Vin cu tine.
Nu. Ai putea să-l sperii.
Nu pare a fi un tip care se sperie uşor.
Te rog, nu ai cu ce să mă ajuţi.
Aşteaptă. Ce tot spui?
Adică eu să stau şi să aştept aici în timp ce tu ieşi, pe vremea asta, să cauţi...
nu se ştie ce?
Nu. Nu aştepta.
Odihneşte-te puţin. Mă întorc repede.
Cine eşti?
Ce vrei?!
Ce ţi-am făcut?!
Ştiu ce s-a întâmplat cu tine,
cu soţia ta şi cu fiul tău.
Ce-i cu fiul meu?
Suferă.
Este plin de mânie.
Aşa şi trebuie.
Nu,
greşeşti. Îl va distruge.
Uite, te pot ajuta să vorbeşti cu judecătorul.
Am să vorbesc cu el când va fi mort ca mine,
şi am să fac asta
înainte să aibă şansa să vadă acea dedicaţie cu "onoratul" său nume.
Nu fă asta. Există o cale mai bună.
Îl iau!
Mai bine ai sta deoparte,
sau poate te iau şi pe tine.
Sunt aici oameni foarte interesaţi de tine.
E în regulă.
Nu te înfuria.
Am petrecut mult timp la acel caz.
Am stat de vorbă cu zeci de oameni.
Eram proaspăt procuror, şi căutam să fac impresie.
Hofstadter-ii sunt foarte puternici. De aceea ai decis să clasezi cazul?
Nu.
Dacă singura mea grijă ar fi fost cariera,
un proces de crimă ar fi reprezentat cea mai bună cale de a-mi vedea numele in ziar.
Nu totul e în alb şi negru.
Interesantă asociere de cuvinte.
Nu, îl cunoşteam pe Link Hofstadter.
Îi cunoşteam familia. Era un tânăr de treabă.
Vrei să ştii ce s-a întâmplat cu adevărat în acea noapte?
Am venit 18 ani la timp la lucru, naiba să te ia,
am înghiţit toţi clienţii care mă lăsau să le car frigiderul până la uşa casei
dar deveneau nervoşi când intram înăuntru.
Clienţi care îmi cereau să le pun restul pe tejghea
ca să nu le ating cumva mâinile.
Dar am înghiţit tot. Am zâmbit. Am spus "mulţumesc",
iar tu îl plăteşti cu un dolar pe oră mai mult decât pe mine?
Tatăl lui, îi sunt dator.
Cu un dolar în plus!
Şi cap-sec ăsta nu ştie măcar diferenţa între un abajur şi o dulie.
Vezi cum vorbeşti, băieţaş.
Să nu-mi mai spui mie niciodată băieţaş, sudist tâmpit ce eşti!
- Opreşte-te. - Spune-mi încă o dată băieţaş, şi eşti mort!
De-ajuns! E în regulă.
N-am să tolerez asta. Nu în magazinul meu.
Încă o încăierare, şi vă concediez pe amândoi.
În acea noapte, Ely l-a aşteptat.
Ely era în stare să se descurce singur. Le avea cu pumnii...
Hei, băieţaş,
am ceva pentru tine.
Haide.
Haide, sudistule.
Arată-mi ce poţi!
Haide. Haide.
Haide, sudistule!
Haide, arată-mi ce poţi.
N-am să-mi pierd slujba din cauza ta.
Haide.
Haide, băieţaş.
Haide.
A fost un caz de auto-apărare.
Cum poţi şti asta? Nici n-ai fost acolo.
Am luat declaraţii de la martorii care i-au văzut pe cei doi certându-se in strada.
Raportul medical susţinea tot ceea ce a spus Link.
Am venit în acest spital ca să-l interoghez, chiar în acea noapte.
Avea două coaste rupte,
şi a avut nevoie de 19 copci la faţă.
Şi Ely?
Lovitura la cap l-a ucis instantaneu.
Link a fost răvăşit de această întâmplare.
Am îndoieli că s-ar fi iertat pe sine vreodată.
Au fost zvonuri despre un martor.
Cunosc zvonurile. Nu s-au adeverit niciodată. Niciunul.
De ce dezgropi toate astea? De ce acum?
Familia lui Ely crede că s-a făcut o nedreptate.
Sunt sigur de asta.
A fost o tragedie de ambele părţi. Dar nu poţi acuza de crimă
un om, întinându-i numele,
poate pentru toată viaţa, şi asta numai pentru că s-a apărat.
Tati, de ce plângi?
Nu plâng.
E din cauza vântului. Mi-a intrat ceva în ochi.
Chiar bate vântul în scuar.
Atunci, de ce stăm aşa de mult aici?
Poate...
Nu ştiu.
Mă face să mă simt aproape de tatăl meu.
Sunt puţin tulburat.
Hai, să mergem.
Dar, tati, mi-ai spus să nu plâng niciodată.
Aşa e. Niciodată să nu laşi pe nimeni să te facă să plângi.
Să nu ai încredere decât în ai tăi.
Aşa vei fi şi vei rămâne puternic.
Aşa vei fi pregătit.
Pregătit pentru ce?
Pentru locuri ca ăsta.
- Arată exact ca în poze. - Cine?
Ce tot spui acolo, Jameel?
Bunicu'.
Hai, să mergem.
Dar, tati,
stă chiar acolo. Îţi jur.
Cred că sunt pe cale să am sindromul tunelului carpian (CTS).
Nici gând, asigurarea noastră nu acope...
Băiatul, mă poate vedea.
Mulţi copii pot vedea spiritele.
Vorbeai cu mine?
Să mă pregătesc să ies urlând în faţa magazinului?
Revin la tine într-o clipă.
- Cum de mă poate vedea? - Nu prea ştiu exact.
De obicei starea aceasta se termină când împlinesc 8-9 ani.
Când realizează că nu ar trebui să le vadă.
Nepotul tău are, probabil, numai 7 ani.
De ce nu vorbeşti cu el?
Nu ştiu ce să îi spun.
Ba da, ştii.
Aşteaptă. Ai să mă laşi singură aici cu...
Bine.
Am să fiu în spate, dacă...
ai nevoie de mine.
Sal'.
Trebuie să-ţi arăt ceva în magazin.
Unde mergem, tati?
Nu-ţi fă griji.
- Cum te cheamă? - Jameel. Jameel Fisher.
Clasa a II-a.
Cu cine vorbeşte?
Ce se întâmplă aici?
Noaptea când te-am sunat,
era din cauză că l-am văzut pe tatăl tău.
Ce tot spui? Tatăl meu e mort.
Tatăl tău, nu mă poate vedea, nu-i aşa?
Nu, doar eu şi doamna.
Ce, eşti un fel de escroacă?
Ce, după asta ai să-mi ghiceşti şi viitorul?
Uite, am acest dar.
Încă locuieşti aici?
Nu, dar am locuit.
Toată viaţa.
Am fost născut în aceeaşi casă în care acum locuieşte mătuşa ta, Rose.
Stai puţin, ai fost născut într-o casă?
Ce?
Pe vremuri, mulţi oameni se năşteau aşa. Nu-şi puteau permite să meargă la spital.
Bunicu' a fost născut într-o casă, nu într-un spital. Erau prea săraci.
- Cum faci asta? - Nu fac nimic.
Eu şi cu mătuşa Rose,
când am fost bebeluşi, am dormit într-un sertar de haine.
În cele din urmă, când a venit pe lume Celia, au cumpărat un pătuţ.
Cine e Celia?
Celia.
A murit când era foarte mică.
S-a înecat
într-un bazin.
Eu ar fi trebuit să o supraveghez.
Tati, de aceea nu mă laşi niciodată să înot dacă nu eşti în preajmă?
Pentru că bunicul nu a avut grijă de Celia?
Ce-i asta?
Numai eu şi familia mea cunoaştem această poveste.
Tatăl tău o cunoaşte.
Tatăl meu.
E aici.
E aici, tati.
Bine,
dacă bunicul e aici,
întreabă-l ce s-a întâmplat în acea noapte.
Nu s-a întâmplat aşa cum a spus Link Hofstadter.
A ieşit din depozit,
simţisem mirosul de alcool.
Hei, tuciuriule.
Vino-ncoa.
Am ceva pentru tine.
Domnule Hofstadter,
ce-am spus astăzi la magazin, nu vorbeam serios.
Haide, băieţaş, arată-mi ce poţi!
N-am să-mi pierd slujba din cauza ta.
Am auzit cum i-au pârâit coastele.
Dar nu avea cum să mă lase să înving. Ce le-ar fi povestit bădăranilor lui?
Nu s-a întâmplat aşa cum a spus Link.
Eu doar ieşisem să iau nişte lapte pentru tatăl tău, pentru micul dejun.
Şi mie tati îmi dă tot lapte la micul dejun.
N-a vrut să se bată.
Asta mi-a spus şi mie mama.
Nimeni n-a vrut să audă.
A plâns, a plâns,
n-a mai fost în stare să lucreze.
Şi-a pierdut slujba.
Am tot căutat o cale să-i fac să plătească, Link şi procurorul.
Voia să-i pedepsească pe Link şi Merrick.
Stai puţin,
dacă e încă aici,
dacă a fost tot timpul aici,
cum de nu a venit să vorbească cu mine?
Eram de aceeaşi vârstă ca şi Jameel acum.
N-am ştiut că aş putea.
Tot încercam să-i fac să plătească.
Ştii ce mult ar fi însemnat pentru mine, tată? Dacă te-aş fi putut vedea?
Doar să fi ştiut că erai acolo.
Să mă înveţi lucrurile care un tată i le spune fiului.
Nu e chiar aşa, Randall.
Pur şi simplu n-a ştiut că poate.
Dar mama?
Unde erai când a murit?
Şi unde e ea acum?
Spune-i
că am fost acolo în acea zi.
Rachel a văzut lumina,
a vrut să vin cu ea, dar nu am putut, pur şi simplu n-am putut.
Mama ta a trecut dincolo.
Dar tatăl tău nu a putut, pentru că era prea furios.
Ştiu ce înseamnă furia.
Pentru că asta e tot ce mi-a lăsat.
Ce a făcut bun?
Aşteaptă!
Acolo înăuntru m-ai întrebat unde era
când ai avut nevoie de el să te înveţe lucruri care taţii le spun fiilor.
Sunt câteva lucruri pe care trebuie să i le spui fiului tău.
Poate şi câteva pe care să i le spui tatălui tău.
Tata s-a dus.
Ştii ce, ori umbli cu şmecherii, ori
eşti complet ţicnită.
Nu sunt, iar tu ştii asta.
Nu e, tati.
Te rog,
vino cu mine la judecătorul Merrick.
Şi să fac ce?
Să pui lucrurile în ordine.
Urcă.
Ea e şefa ta?
E partenera mea.
Eşti parteneră cu o albă?
Păi,
e şi prietena mea totodată, Jameel.
E cea mai bună prietenă a mea.
Tatăl meu spune că oamenii nu s-ar mai bate dacă fiecare ar sta cu cei de-o teapă.
Tatăl tău e un tip destul de isteţ.
Ştii care sunt cei de teapa meu?
Vino aici.
Oameni care
sunt respectuoşi faţă de ceilalţi,
oameni care sunt inteligenţi,
înţelegători, amuzanţi, drăguţi cu copiii,
oameni precum Melinda.
- E amuzantă? - E atât de amuzantă!
Vezi, asta e chestia cu oamenii, Jameel.
Nu poţi şti cine sunt doar privindu-i.
Trebuie să cauţi să-i cunoşti.
Dar tatăl tău are dreptate.
O dată ce i-ai găsit pe cei ca tine,
rămâi cu ei.
Îmi eşti datoare.
Pot să te ajut cu ceva?
Pana de curent.
Da, îmi amintesc, dar nu acum, bine?
E rândul tău să mă ajuţi.
Şi va fi acum.
De ce?
Pentru că eram de gardă în noaptea în care l-au adus pe Link Hofstadter.
L-am aşteptat două ore pe nenorocitul ăla.
Am vrut numai să-i trag o mamă de bătaie.
Ştii, să-i arăt cum trebuie să se poarte
cu un alb.
Tu eşti martorul.
Mi-a povestit tot.
Asta da plecare.
Îmi dau drumul condiţionat.
Le-am sugerat o pedeapsă în folosul comunităţii, dar...
Scuză-mă, te cunosc de undeva?
Acesta este Randall Fisher. Fiul lui Ely.
Vă rog să mă scuzaţi. Trebuie să mă îmbrac.
A existat un martor, nu-i aşa?
O asistentă, care a venit la tine.
Nu ştiu despre ce vorbeşti. Mă pregătesc să plec acasă acum.
N-am vrut să-l termin de tot.
Poate n-ar fi trebuit să ridice mâna asupra mea.
Ştii, ar fi trebuit
să încaseze tot.
Atunci, poate, l-aş fi lăsat în viaţă.
Ia vino-ncoa.
Trebuie să păstrăm acest secret, în numele celor ca noi.
Dar nu a fost aşa, nu?
Asistenta de la Urgenţe a venit la tine şi ţi-a povestit ce i-a spus Link.
Domnule Merrick, sunt asistenta care v-a căutat la telefon.
Link mi-a povestit totul.
Şi eu am vorbit cu Link.
Era beat.
Sunt mulţi care cred că l-a atacat pe negru
şi nu că s-a apărat.
Dar nu aşa au stat lucrurile.
Este un caz pe care nu pot să-l câştig.
Deci este un caz închis.
A doua zi am găsit 5000 de dolari în contul meu.
Hofstadter-ii au depus 5000 de dolari în contul ei.
Ce?
N-am ştiut. Îţi jur. Nu mi-a spus niciodată.
A încercat să-ţi spună o dată, dar i-ai spus că acel caz e închis.
- Dar dacă aş fi ştiut că au plătit-o... - Ar fi trebuit să mai arunci o privire.
Dar tu voiai de fapt să-ţi întorci privirea.
În tot cazul, cum de ştii toate astea?
De unde ştiu eu că nu ai inventat, pur şi simplu?
Pentru că e adevărat.
Verifică înregistrările bancare dacă nu mă crezi, însă şi mai simplu
ar fi să nu faci nimic.
A fost o ceartă
scăpată de sub control.
A fost o ceartă pentru un dolar pe oră.
N-are nici o legătură cu dolarul acela,
nici cu locul din autobuz sau o fântână.
Este vorba de ceva mai presus de toate astea, iar tu o ştii foarte bine.
N-am ştiut de bani.
Uite, ştii acum.
Pur şi simplu n-am putut crede că ar fi fost în stare de aşa ceva.
Ştim ce crezi, judecătorule, atunci şi acum,
şi ştim amândoi de ce îţi întorci privirea, nu-i aşa?
Walter Merrick nu a fost numai un judecător în acest tribunal, timp de 25 de ani,
ci şi-a adus contribuţia la transformarea Grandview
în oraşul în care mulţi dintre noi am crescut.
Criza a trecut. Acum este sănătos şi puternic ca întotdeauna.
Judecătorul Walter Merrick.
Vă mulţumesc foarte mult.
Am primit recunoaşterea,
în acest oraş,
ca un dur,
dar drept judecător
ca diacon la biserica mea,
ca un bun soţ.
Dar singura postură
în care nu am fost recunoscut...
este cea de rasist.
Cu 30 de ani în urmă,
un bărbat de culoare, Ely Fisher, a fost omorât
chiar aici în scuar.
Adevărul este că am presupus
că Ely Fisher era cel vinovat.
Am judecat
aspru
şi intolerant.
E uşor de spus că a fost acum 30 de ani,
dar adevărul e
că am fost acelaşi pnă ieri.
În ciuda
marilor progrese făcute de această ţară, rasismul
este încă o plagă vie.
Poate fi subtil,
transmis din generaţie în generaţie.
Această tragedie este ruşinea mea.
Datoria mea.
Dar,
dacă e să producă o schimbare,
pentru măcar unul dintre voi, sau dintre copiii voştri,
atunci moartea lui Ely Fisher
capătă noi dimensiuni.
Aşa că voi recomanda oficial
ca această placă să fie demontată
şi una nouă să-i ia locul.
Una care să dedice
acest tribunal
lui Ely Fisher.
Hei, ăla-i bunicul!
Unde a plecat bunicul?
Mulţumim tuturor pentru prezenţă, bucuraţi-vă de petrecere.
A plecat pentru totdeauna?
Nu ştiu.
Ely, eu...
Bunicule,
tati trebuie să-ţi vorbească.
Sunt chiar aici.
E aici.
Întreabă-l cum se simte.
Mi-e greu să spun.
Mă bucur că s-a făcut dreptate,
dar asta nu schimbă prea multe.
Gândeam că mă voi simţi fericit,
dacă voi câştiga.
Nu cred că a câştigat cineva.
E bucuros
că adevărul a ieşit la lumină, dar asta nu a schimbat prea multe.
Ba da, tată.
Gândeam că fiind furios tot timpul mă va ajuta să obţin ceva.
Ceva pentru care să merite să stau.
Ceva care să mă facă să merg mai departe.
Dar a şi luat o mulţime.
De la mine, de la tine,
chiar şi de la Jameel. Iar asta trebuie să înceteze.
Nu sunt furios, bunicule.
Asta e bine, micuţule.
Şi să te asiguri ca nici tatăl tău să nu mai fie furios.
Spune-i
că acum poate să treacă peste asta.
Îl aşteaptă o viaţă nouă.
Şi pe mine.
O văd.
O lumină.
Cred că e timpul.
- Eşti pregătit. - E timpul pentru ce, bunicule?
Să mă întâlnesc cu bunica Rachel şi cu mătuşa Celia.
Pot să le întâlnesc şi eu?
Nu.
Nu încă.
Seamănă cu mama lui.
Şi ăsta e un lucru bun, de asemenea.
E bucuros că arăţi ca mama ta.
Gândeam...
că m-ar fi durut prea tare
dacă te-aş fi cunoscut.
Sau dacă mi te-aş fi reamintit prea bine.
Dar ai lăsat un gol imens...
Spune-i că a crescut puternic.
Şi sunt mândru de el pentru asta.
Dar trebuie să o lase mai moale acum.
Trebuie să-şi înveţe fiul
să fie şi puternic şi blând.
- Spune-i că îmi iau adio. - Am să-i spun.
Ely, aşteaptă.
Mi-ai spus mai devreme că sunt acolo oameni interesaţi de mine.
Cine şi de ce eu?
Eram furios,
n-am avut intenţia să te sperii.
Dar ce intenţie ai avut?
Nu ştiu. Nu sunt sigur.
Sunt multe pe care nu le înţeleg.
Ei ştiu despre tine.
Şi nu
sunt toţi fericiţi de ceea ce faci.
Traducere şi adaptare: starpulse -- the man and his words --
Resincronizare:DISTEL steloo@gmail.com